Сбогом, Майк.
Майк?
Майк!
Екип "Браво", отговорете.
Ами руснаците? Ако дойдат да я търсят?
Не знаят къде е. - Не може да се свърже, без да научим.
Най-важното нещо е да опитате да продължите с живота си
и да запазите всичко това... - В тайна. Да.
Разбрано. Всички в тази къща сме патриоти.
Да се върнем в началото. - Казах ви всичко.
Разбирам, че е трудно, Майкъл. - Не знам къде е тя.
Дори да знаех, никога нямаше да ви кажа.
Никога не бих ви казал. - Знам, че е трудно за приемане,
но историите й не са били истина. Тя е много опасна личност.
Ако се свърже с теб, трябва да ни кажеш.
Иначе излагаш себе си и семейството си на риск.
Разбираш ли, Майкъл? Разбираш ли?
Майкъл?
Разпръснете се. Някой да провери от лявата страна, а аз от дясната.
УИНОНА РАЙДЪР
ДЕЙВИД ХАРБЪР
ФИН УЛФХАРД МАЙЛИ БОБИ БРАУН
ГЕЙТЪН МАТАРАЗО КЕЙЛЪБ МАКЛАФЛИН
НОА ШНАП СЕЙДИ СИНК
НАТАЛИЯ ДАЙЪР ЧАРЛИ ХИЙТЪН
ДЖО КЕРИ ДАКР МОНТГОМЪРИ
КАРА БУОНО
С ШОН ОСТИН
И ПОЛ РАЙСЪР
СТРАННИ НЕЩА
ВТОРА ГЛАВА ЛАКОМСТВО ИЛИ ПАКОСТ, ОСОБНЯК
Господи!
Призрак. - Да, виждам.
Хелоуин. - Със сигурност.
Но в момента е закуска. Хайде, да ядем.
Няма да ме видят.
Кой няма да те види? - Лошите хора.
За какво говориш? - Пакост или лакомство.
Искаш да обикаляш за лакомства?
Знаеш правилата. Значи знаеш отговора.
Те няма да ме видят. - Не. Не ми пука.
Няма да ме видят. - Не ми пука.
Излезеш ли там, призрак или не, рискуваш.
Не поемаме рискове. Ясно?
Те са глупави и...
Ние не сме глупави!
Именно.
Сега свали това, седни и яж. Храната ти ще изстине.
Добре, виж...
Какво ще кажеш да се прибера по-рано, да купя сладкиши
и да седнем да дебелеем и гледаме страшен филм заедно?
Става ли като компромис? - "Компромис"?
Компромис. Компромис.
Това е думата ти за деня. Нали?
Нещо, което е средно. Като полущастие.
В 5-1-5?
17:15. Да, разбира се.
Обещаваш ли?
Да.
Обещавам.
Полущастлива съм.
Уил? Хайде, скъпи, ставай.
Уил? Джонатан? - Да?
Какво? - Къде е Уил?
Не си ли е в стаята? - Не.
Уил?
Какво правиш?
Пишкам. - Добре.
Добре. Да сложим това.
Трябва ти тиксо. Почакай.
Какво е това?
Нищо.
Да не си получил друга криза? - Не, скица за история, която пиша.
Добре. - Три, две, едно...
Чудесно. Дръж протоновия бластер.
Сега се обърни към светлината.
Искам да видя перлите. Да!
На кого ще се обадиш?
Прекрасно, скъпи. Прекрасно.
Такъв загубеняк си. - Млъкни.
Нищо чудно, че излизаш само с момчета. - Ерика!
Такива са фактите. Загубеняк.
Господи, обичам този костюм. - Добре, тази е последната.
Не, само още една. Хайде, моля те.
Може ли да отида на училище? - Чакай. Чакай.
Кажи "На кого ще се обадиш?" - Не!
На кого ще се обадиш? - Ловци на духове.
Спенглер! - Венкман!
Защо си Венкман? - Защото съм.
Не, аз съм. - Защо не може и двамата?
Защото има само един Венкман. Планирахме го преди месеци.
Аз съм Венкман, Дъстин е Станс, ти си Егон, а ти си Уинстън.
Изрично не се съгласих за Уинстън. - Напротив!
Не мисля, че е. - Никой не иска да е Уинстън.
Какво му е на Уинстън? - Какво ли? Присъедини се късно,
не е забавен и дори не е учен!
Да, но все пак е готин. - Тогава ти бъди Уинстън.
Не мога! - Защо не?
Защото... - Защото не си чернокож?
Не съм го казал. - Помисли го.
Не съм го казал. - Майк!
Момчета! Момчета!
Защо никой друг не носи костюми?
По дяволите. - Боже мой!
Кога хората вземат тези решения? - Всички бяха облечени миналата година.
Конспирация е. - Дръж се спокойно.
На кого ще се обадиш? На загубеняците.
Ще го направим ли? - Не сега. Изглеждаме като кретени.
Може би харесва Ловците на духове. - Разбира се, но не в това е въпросът.
Ние сме маскирани, а тя не е.
Не взех обикновени дрехи. Ти? - Не.
Тогава нямаме избор. Ще го направим. Сега или никога.
Да. - Да действаме.
Може да я питаме след часовете. - Да.
Виждаш ли? Точно копие е.
Защо ще ме лъже? - Той е хлапе, Джойс.
Чу как описва кризите.
Не е сякаш описва кошмар.
Говори за тях сякаш са истински.
Защото не са кошмари, а спомени.
Имам познати с такива преживявания
и го чувстват сякаш са там и се случва.
Тогава какво е, по дяволите? - Оуенс каза, че ще се влоши.
Какво искаш да правиш? Да го върнеш в Чикаго?
Има един човек в Бостън, който се предполага...
Шарлатани са. Всички ще ти кажат едно и също, само че за повече пари.
Мисля, че е прав за травмата.
Мина година.
Всички са изнервени. Аз, ти... Най-вече Уил.
Трябва да издържим следващите няколко седмици.
Нищо няма да е както преди.
Не съвсем. Но ще стане по-добре.
С времето.
Вземи. - Благодаря.
Господи! Хопър...
Връща ме към старите номера. - Какво?
Споделях цигарите между... - Пети и шести.
Да, под стъпалата.
Г-н Купър ни хвана, помниш ли? Каза "Ей, кретени!"
Избягахме. Просто избягахме.
Боже, искам да се свърши.
Знам.
Как изглежда там, каубой? - Знаеш, докторе, обичайното.
Приятно и неприятно, с шанс за радиоактивност.
О, да, като на барбекю. Някой гладен?
И...
завърнахме се!
Имаше буря. - Как се почувства, когато я видя?
Почувствах се вкочанен. - Наистина вкочанен? От студ?
Не, както когато си изплашен
и не можеш да дишаш, да говориш или друго.
Почувствах... Почувствах това зло.
Нанси, не си такава.
Барб, тръгвай и си върви у дома.
Нанси? Нанси!
Нанси.
Какво става? Добре ли си?
Не мога да продължавам. - С кое?
Да се преструвам, че всичко е наред. - За какво говориш?
Барбара. Сякаш всички са забравили.
Никой не го е грижа. Освен родителите й.
И сега си продават къщата. Цял живот ще я търсят.
Знам. - Това ги унищожава.
Знам. Разбирам. Няма какво да направим.
Можем да им кажем истината.
Знаеш, че не можем. - Не е нужно да казваме всичко.
Това не е игра, Нанси. Ако разберат, че сме казали...
Може да ни вкарат в затвора. Или да унищожат семействата ни.
Могат да правят каквото поискат.
Замисли се какво говориш.
Знаеш...
Трудно е, но...
Нека отидем на глупавото парти на Тина,
да носим тъпите костюми, над които толкова работихме
и да се престорим на глупави тийнейджъри.
Може ли да го направим само за тази вечер?
Добре.
Ела насам.
Здравей, Макс. Аз съм Дъстин, а това е...
Лукас. - Да, знам.
Преследвачите.
Не. Всъщност не те преследвахме.
Просто бяхме загрижени, защото си нова.
Да, за безопасността ти. - Тук има много хулигани.
Много са, лудост е. - Да.
Затова ли носите протонни чанти? - Тези не функционират,
но имам този удобен малък капан.
Виж, дори се отваря и затваря. Виж.
Воала. Готино, нали?
Не? Добре. Снощи говорихме, а ти си нова тук,
затова вероятно нямаш приятели за "пакост или лакомство"
и те е страх от хулиганите, затова помислихме,
че ще бъде хубаво да дойдеш с нас.
"Ще бъде хубаво"? - В екипа ни е демокрация
и мнозинството гласува да дойдеш. - Не знаех, че ще е такава чест.
Знаем къде има бонбони. Помислихме, че ще искаш.
Самонадеяно от ваша страна.
Да, абсолютно. Ще дойдеш ли?
Ще се чакаме на улица "Мейпъл" в 19:00 ч.
Точно в 19:00 ч.
"Самонадеян."
Това е хубаво, нали?
Лошо ли е?
Лукас, лошо ли е? Лукас? По дяволите, Лукас, лошо ли е?
Какво е чувството? Като чиста коприна по кожата ми.
Нечовешки. Неумолим.
Арнолд Шварценегер е Терм...
Смаяна съм. Не знам какво да мисля.
Не ме ли обичаш? - Обичам те.
Просто е толкова внезапно. Не е в стила ти.
Ерика, така съм заради теб.
Заради мен? - "Мен"?
Направи ме див и буен като теб. - "Буен."
Хората ще се разтревожат. - Хората ще се разтревожат.
Ще смае целия град. Целият свят!
Ерика, кажи, че ще се омъжиш за мен в тази къща...
Няма да те нараня.
Как се казваш?
Какво правиш тук в студа?
Казваш, че Мерил е отровил фермата ти,
защото мисли, че си отровил неговата, а ти не си?
Не, сър. Имам алиби за нощта, за която ме обвинява.
Джени и момчетата бяха тук. Бях с тях цяла вечер.
Наистина ли видя Мерил? - Няма нужда. Изгубил си е ума.
Клевети ме. Заплашва ме с лудости.
Конспирация с тикви. - Китайският квартал на Хокинс.
Мерил да заплашва и наистина да направи нещо
са две различни неща. - Имаш по-добро обяснение?
Студеното време. - Октомври е.
Да, студено е.
Виждаш ли тези ръце? - Да.
Знаеш ли защо изглеждат така? - Защото си стар?
Много си прав.
Занимавам се с това от много време. Много време.
Никога не съм виждал нещо подобно.
Никой от нас не е. - Никой ли?
Мерил не засегна само мен. Засегна всички.
Какво говориш? - Джак О'Дел,
Пийт Фрийлиинг, Рик Ниъри, Кристенсен.
Всичките им насаждения загинаха.
Кажи ми пак имената.
Пак закъсня. - Имах за наваксване.
Не ме е грижа. Закъснееш ли пак, ще се прибираш със скейтборда.
Чу ли ме?
Това място е такава дупка.
Не е толкова зле. - Не?
Надушваш ли това, Макс? Това са изпражнения.
Кравешки. - Не виждам крави.
Явно не си срещала ученички.
Какво, харесва ли ти тук? - Не.
Защо ги защитаваш? - Не го правя.
Така прозвуча.
Просто сме заседнали тук... - Права си, заседнали сме.
И чия е вината за това? - Твоя.
Какво каза? - Нищо.
Каза, че вината е моя ли? - Не.
Знаеш чия е.
Кажи го.
Макс...
Кажи го.
Кажи го!
Всички бяха маскирани миналата година. - Били, по-бавно.
Новите ти приятели ли са? - Не, не ги познавам.
Тогава няма проблем да ги блъсна. Получавам ли бонус за наведнъж?
Не, Били, спри. Не е забавно.
Момчета. - Били, престани. Не е забавно.
Майк, побързай! - Били, престани!
Мамка му! Мамка му!
Да! Беше близо, нали?
По дяволите! Това беше...
Лудата Макс.
Опитваш се да ми кажеш, че това е от студа?
Докъде стига?
Началник, чуваш ли?
Началник. - Как е натам?
Като гигант, минал през бобеното стебло на Джак.
Мирише. При теб мирише ли?
Да, малко. - Мирише на старчески дом.
Проследете гниенето и вижте докъде стига.
Маркирайте всичко загинало.
Ще отнеме време. - Направете го.
Не знаем какво го е причинило. Може да е отрова.
Не докосвайте нищо без ръкавици.
Разбрано, началник.
Имаш ли флагове за маркиране?
Натискаш "Т" за приближаване и "В" за отдалечаване.
Видя ли? Лесна работа. Гаси го, за да пестиш енергия.
Стой близо до брат си.
Ако имаш лошо усещане или друго,
кажи му и ще те прибере. Обещаваш ли?
Добре. - Готов ли си?
Да.
Пази се. - Дано не е скапано!
Не разбирам какво вижда в него.
Какво? - Боб.
Поне не се държи различно с мен.
Дори не мога да отида сам. Тъпо е.
Мислиш, че съм тъп? - Не.
Но Нанси няма да дойде да наглежда Майк, нали?
Уил!
Не пресичайте! Не пресичайте
Слушай. - Да?
Ако те пусна да отидеш сам, обещаваш ли да останеш в квартала?
Да! Да, абсолютно. - Бъди в Майк в 21:00 ч.
21:30 ч.? - 21:00 ч.
Договорихме ли се? - Да.
Уил. Не го давай на някой от непохватните ти приятели.
Добре. - Дано не е скапано.
Уил! - Егон!
Да. Готов ли си за довечера?
Страхотно!
38, 39, 40, 41, 42.
Да! - 42!
Имам си нов крал на кега.
Били! Били! Били! - Така се прави, Хокинс!
Били! Били! Били!
Имаме си нов крал на кега, Харингтън.
Да, точно така. - Изяж го, Харингтън.
Какво е това? - Чисто гориво! Чисто гориво!
Полека!
Полека. Нанси. Нанси. - Ние сме тъпи тийнейджъри за вечерта.
Нали така се разбрахме?
Да.
Не. Не. Не. - Хайде. Да.
Да. Да. Хайде. - Не. Не. Не.
Ето така.
Играеш Франкенщайн на моя Дракула? Стига, като дъска си. Успокой се.
Извинявай. Просто...
Добре е. Джонантан е с него.
Знам.
Всеки път, щом е далеч от мен, сякаш не мога да функционирам.
Знам, че звучи глупаво. - Не, не е. Не е такова.
Ами ако напуснем Хокинс заедно?
Какво? - Знам, прибързано е. Просто...
Мислих над това, което каза, че имаш всички тези спомени
и ти се иска да се преместиш. Родителите ми продават къщата в Мейн.
Наблизо има сервиз. Ще ме вземат.
Можем да...
Сега аз изглеждам глупаво. - Боб.
Не, всичко е наред. Виното ме подлудява.
Трудно е за обяснение.
Просто... Това не е нормално семейство.
Може да бъде.
Най-накрая.
Жертви.
Пакост или лакомство?
Колко сте сладки! Малките унищожители.
Ако получа още от 3-та мускетари, ще се самоубия.
Какво им е? - "Какво им е?"
Никой не ги харесва. - Да, само нуга.
"Само нуга"? Само нуга? За мен е в топ 3.
Топ три! - Господи. Не ме занимавай.
Мога да изям цяла купа с нуга. На един път.
Мамка му! Да си бяхте видели физиономиите.
Ами ти? Кой крещи така? Звучиш като малко момиченце.
Идвате или не? Трябва да идем при Лох Нора.
Там живеят богатите, нали?
Да!
Мъртъв си. - Да, сгащи ме, хлапе.
Честит Хелоуин.
Мамка му. Мамка му.
Хлапе, дай малко от бонбоните.
Няма начин.
Добре. Ами сега?
Кой си? Аз съм Мария.
Ще играеш ли с мен?
Искаш ли едно от цветята ми?
К...
Ъ...
СНО...
Късно.
Още един пълен размер. Богатите са тъпаци.
Чакай. Не си богата, нали? - Не, живея на "Олд Чери Роуд".
Няма проблем. Улиците стават за скейтване.
Да, много яко.
Какво? Казах ли го правилно? Или е яко?
Много яко.
Много яко! - Много грозно, пич.
Много вълнуващо. - Престани, ушите ме болят.
Съгласи ли се с това? - С кое?
Тя да се присъедини. - Само за Хелоуин е.
Трябваше да го съгласуваш. - Бяха развълнувани.
Мислех, че няма да имаш против. - Разваля най-хубавата нощ.
Внимавай, зомби!
Пакост или лакомство, особняк.
Майк?
Майк!
Уил! Уил, какво има?
Не можех да те намеря. Ранен ли си? - Да му се не види!
Добре ли е? - Не знам.
Ще те заведа у дома. Ще те заведа. Почакай.
Добре, полека. - Държа го.
Майк? - Продължете. И без това се отегчих.
Какво му е?
Хубав костюм.
- Маскирах се като нехаресващ партита.
Аз съм Саманта. - Джонантан.
Кис? Бандата.
Не! - Разкарай се.
Не, пи достатъчно. - Майната ти.
Нанси, сериозен съм. Престани. Не, сериозно говоря.
Остави я. - Не!
Нанси, остави я. - Стив! Престани.
Престани. Престани.
Какво, по дяволите?
Нанси.
Нанси, извинявай.
Няма да се махне, Нанси. - Маха се.
Нека те заведа у дома. Ела насам.
Нека те заведа у дома. Хайде. - Ти го искаше.
Не исках. Казах ти да спреш да пиеш. - Глупости. Глупости.
Не са такива, Нанси. - Не, ти, ти си глупав.
Какво? - Преструваш се, че всичко е наред.
Сякаш не сме... Сякаш не сме убили Барб.
Сякаш е страхотно. Сякаш сме влюбени и се забавляваме.
Да се забавляваме. Парти. Забавляваме се.
Това са глупости.
"Сякаш сме влюбени"?
Глупости.
Не ме обичаш?
Глупости.
Сякаш съм заседнал.
В Огледалния свят ли? - Не.
Като с "Вю Мастър", когато става сякаш...
Си хванат между два слоя? - Да, така.
Сякаш единият слайд е нашият свят, а другият...
Другият е Огледалния свят.
И...
Отвсякъде се разнася шум. От всички.
После видях нещо.
Демогоргонът? - Не.
Нещо като голяма сянка в небето.
Само че беше жива.
И идваше за мен.
Това реално ли е?
Или както казват докторите е в главата ти?
Не знам. Просто...
Моля те, не казвай на другите.
Няма да разберат.
Единадесет щеше. - Дали?
Да. Винаги го правеше.
Понякога имам чувството, че я виждам.
Сякаш още е наоколо, но никога не е.
Не знам. Понякога чувствам, че полудявам.
Аз също.
Ако и двамата полудяваме, ще го правим заедно, нали?
Да. Луди заедно.
Джонатан?
Хлапе, отвори. Знам, че закъснях.
Нося ти сладко. От хубавите неща.
Моля те, ще отвориш ли вратата? Ще измръзна до смърт тук.
Хлапе, отвори, става ли?
Забавих се на едно място и изгубих представа за времето.
Съжалявам.
Ел, би ли отворила вратата?
Ел?
Добре.
Ще стоя тук сам и ще изям сладкото.
Ще надебелея.
Нездравословно е да ме оставяш тук.
Може да получа инфаркт.
Прави каквото искаш.
Четвърт паунд американско говеждо,
прясно нарязан домат и 4 ленти хрупкав бекон.
Някой каза "бекон" ли?
Освежаващ лимон. - Потапят се идеално.
Ден 353.
Днес имах лош ден. Не знам.
Иска ми се да беше тук.
На всички ни.
Ако си там, моля те, дай ми знак.
Майк.
Единадесет?
Яко.
Мюс, това...
Мамка му. Мамка му.
Да му се...
Превод: The Evil Queen subs.sab.bz